miercuri, 6 ianuarie 2010
The Lovely Bones (2009)
![](http://3.bp.blogspot.com/_NP40rzexJsc/S0UA4i3xtnI/AAAAAAAAFtY/qw0PMQ2zo3I/s200/lovely_bones_poster.jpg)
"Ramasitele ei dragi" e marturia mortii unei fete de 14 ani, Susie Salmon, rapita, violata si ucisa de un vecin (Stanley Tucci, nominalizat la Glob de Aur) in timp ce se intorcea de la scoala. E expresia dramei unei familii obisnuite americane, cu casuta alba si peluza, care nicicum nu si-ar fi imaginat ca in apropierea lor pandeste un pervers criminal in serie. E drama unui suflet pur care odata eliberat din invelisul material intr-un mod atat de violent, refuza desprinderea si ramane prins in "limbo", sau in "purgatoriu", incercand inutil sa-si consoleze parintii sau sa-si divulge ucigasul. Idei faine care sunt sigur ca beneficiind de spatiul unei carti au atins pe multa lume. Filmul insa mi-a parut o gluma dreasa cu efecte speciale stangaci (as vrea sa cred ca au fost intentionat "la vedere" pentru a sugera nepriceperea unei minti necoapte de a-si reprezenta "inbetween"-ul) si fara nici macar o doza de sensibilitate, oricat s-ar fi straduit actorii s-o ofere. Nu e prost jucat, e prost alcatuit, editat, montat, ca sa fiu categoric. Scenele mi-au parut bine create si interpretate daca le luam in mod individual dar alcatuirea intregului film ar fi trebuit sa ma "lovesca" intr-un fel, sa-mi atinga ceva, adica pentru numele lui D-zeu, fata aia a fost ademenita, violata, ucisa, taiata bucati si pusa intr-un sac (bineintele nici o scena nu apare in film, ca doar e pt audienta generala) dar grozavia sugerata trebuia sa ma incranceneze. Unde-s fiorii mei? Au fost digital masacrati. Am ramas cu scene unitare, pline de estetism: cea din baie cand fata are revelatia mortii sau cea cand viziteaza locurile unde zac ramasitele celorlalte victime. Perfecte vizual dar mute emotional.
Apoi, Saoirse Ronan e o fata cu un look eerie, elfish, out of this world, o frumusete de blonda cu niste ochi azur deschisi, un inger de copil a carui moarte ar fi trebuit sa ma impresioneze chiar daca locul unde ajunsese ea dupa deces era de-a dreptul linistitor, ca o mare de serenitate galbena. La fel, criminalul trebuia sa fie terifiant, dar singurul moment de suspans veritabil a fost in scena cu sora victimei gasind jurnalul. In rest parea un tocilar ramolit. Mult mai putin spatiu le-a fost dat parintilor, Rachel Weisz abia daca s-a vazut pe ecran si saraca e Oscarizata, in vreme ce Mark Wahlberg in rol de tata indurerat a facut cam multe lucruri ilogice... Iar Susan Sarandon n-am inteles deloc de ce a fost pusa sa para o babuta ridicola. Eu sincer cred, desi n-am citit cartea, ca sunt prea multe personaje complexe pentru a face un film de doar 2 ore pe care sa il mai si umpli cu scene ale unui paradis CGI...In principiu asta ar fi trebuit sa fie o poveste despre suferinta, despre acceptare, despre trecere mai departe dar n-a iesit decat ceva indefinit cu momente triste, momente vesele, momente comice si momente ridicole. De 4 ori pacat....
Nu neg insa faptul ca chiar daca pe mine m-a dezamagit altora sa le le fi placut. Poate am devenit eu prea insensibil sau astept prea mult de la PJ. De asteptat, astept insa doar Hobbit-ul ca sa ma dea pe spate in 2011.
Trailer
Categorii:
Made in Hollywood
Abonați-vă la:
Postare comentarii (Atom)
ce trist!
RăspundețiȘtergereeu vreau sa vad filmul dupa ce voi citi cartea :)
eu am citit cartea acum vreo 2 ani si inca ramane una dintre cele mai bune carti citite in ultima vreme. n-am vrut sa vad ecranizarea, tocmai pentru ca as putea fi dezamagita. dupa ce am citit si review-ul vostru, in mod sigur n-o sa ma uit la film :D
RăspundețiȘtergerenebu, vreau si eu cartea :)
RăspundețiȘtergereti-o aduc la urmatorul meet ;)
RăspundețiȘtergere